Silvestr
v Istanbulu ... Středa 1.1.2003
|
Středa
1.1.2003
Novoroční
ráno se se Silvestrovským nedá vůbec srovnat. Počasí se zkazilo
a venku pěkně lije. Ještě že to přišlo až teď poslední den. Nepříjemné
je, že přestože odlétáme až v půl osmé, pokoje musíme vyklidit už
v poledne. Chtě nechtě musíme po snídani pobalit všechny věci a
okolo jedenácté opouštíme hotel. Radka by se ráda podívala do Hagie
Sophie, takže jdeme opět na tramvaj a jedeme na zastávku Sultanahmed.
Před
chrámem je menší fronta, ale během pěti minut jsme u pokladny, takže
to tentokrát s čekáním nebylo tak hrozné. Hrozné jsou opět akorát
ceny. Stejně jako palác Topkapi, i Hagia Sophia značně podražila.
Vstupné stojí 15 000 000TL a to ještě není všechno - vstup na horní
galerie s křesťanskými mozaikami a ikonami se platí zvlášť!
Vstupujeme do předsálí a za chvíli už můžeme obdivovat majestátní
prostory Chrámu Boží moudrosti. K mému překvapení je uvnitř i po
třech letech mohutné lešení. Buď ještě neskončily restaurátorské
práce, anebo toto lešení jednoduše podpírá hlavní kopuli. Jinak
je vše při starém - mohutné nápisy se jmény prvních čtyř chalífů,
Moahmeda a Alláha, sultánovo lóže, krásně zdobený mihráb a nad tím
vším vyobrazení panny Marie a plamenná křídla andělů. Akorát mi
připadá, že je tu nějak víc temno než posledně.
Z Hagie Sophie jdeme pěšky po třídě Divan Yolu a cestou si prohlížíme
mauzoleum Mehmeda II. a já ještě na chvilku nakukuji do jedné čajovny,
kde právě probíhá bujaré veselí spojené s poslechem živé lidové
hudby. Potom už přejíždíme tramvají k Laleli a jdeme se podívat
do Sulejmanovy mešity. Cestou
začíná zase trochu poprchávat, a tak jsme rádi, že se budeme moci
schovat v jejích útrobách. Bohužel je zrovna čas modlitby, takže
musíme čekat na nádvoří u vchodu než budeme mešita opět přístupná.
Cedulka hlásá, že otevřeno bude asi za dvacet minut, tak tu chvíli
počkáme. Z minaretů a jejich ampliónů začíná zpívat muezín, což
je ideální příležitost, abych si jeho zpěv nahrál. Bohužel modlitba
se nějak protahuje a asi po dvaceti minutách se jdu optat vrátného,
za jak dlouho nás vpustí dovnitř. Brzy se budeme muset vrátit do
hotelu, abychom v půl páté stihli odjezd na letiště. Chlapík ukazuje
na cedulku u dveří. Jenomže my už tu jsme dvacet minut a nemáme
moc času. Jsem ujištěn, že už brzy bude mešita otevřená, ale když
se další čtvrthodinu nic neděje, tak to s Radkou vzdáváme. Je to
škoda, interiér Sulejmanovy mešity je nádherný a moc rád bych tam
Radku vzal, ale čas je neúprosný.
Vracíme se k Laleli a jdeme si dát poslední kebab. Za sílícího deště
se vracíme do hotelu - ještě že jsme si vzali deštníky. Začíná být
docela zima a my jsme celkem rádi, že už večer odlétáme. V půl páté
nakládáme naše zavazadla do autobusu a vydáváme se na Atatürkovo
letiště. U vchodu musíme vystát frontu před kontrolou zavazadel
a potom ještě asi půlhodiny čekáme, než se u našeho letu objeví
číslo odbavovací brány.
Turecko opouštíme asi ve třičtvrtě na osm. Start i vlastní let je
naprosto klidný, přestože startujeme za silného větru a deště. Asi
po hodině se pod námi dokonce objevují pěkně osvětlená města a let
vrcholí úchvatným obletem Prahy, který je asi nejlepší tečkou za
velmi vydařeným výletem!
![milion tureckých lir](fotky/1000000.jpg)
|
![](grafika/turecko.gif)
![](grafika/m01.gif)
![](grafika/m02.gif)
|