Silvestr
v Istanbulu ... Sobota 28.12.2002
|
Sobota
28.12.2002
O
tom, že bych strávil konec roku někde v cizině, už sním hezkých
pár let. Prozatím mi ale bylo vždy souzeno trávit poslední prosincové
dny v nehostinném středoevropském podnebí. Na konci roku 2002 tomu
bylo poprvé jinak!
Během listopadu objevil Michal na internetu nabídku zlevněných výletů
do Istanbulu - za příznivou cenu byla k mání nejen letenka, ale
i nocleh se snídaní. A tak jsme se rozhodli, že po třech letech
opět zamíříme do nádherného města na rozhraní Evropy a Asie, které
je navždy nesmazatelně zapsáno v našich cestovatelských srdcích.
Naše výprava se během několika málo dnů rozrostla na sedm lidí -
samozřejmě se k nám přidal Libor a také můj bývalý kolega z práce
Petr, dále Martin, který s námi před třemi lety cestoval na Srí
Lanku a do Emirátů, a s ním i jeho přítelkyně Lenka. A k mé velké
radosti se mnou mohla do Istanbulu cestovat i Radka a tak jsem se
mohl těšit, jak ji provedu po všech těch nádherných místech a památkách
jednoho z nejkrásnějších měst na světě.
Jedinou nepříjemností před odletem byla skutečnost, že o víza musíme
žádat už v Praze, a především to, že místo tradičních deseti dolarů
za něj zaplatíme 680,-kč. Inu, co se dá dělat, naše zahraniční politika
nám zase hodila nějaký ten cestovatelský klacek pod nohy…
Náš odlet byl naplánovaný na 28.prosince. Charterový let FHY964
zajišťovala mladá turecká společnost Free bird a musím říci, že
se samotným průběhem obou letů mohu vyjádřit naprostou spokojenost.
Samotný přílet do nádherně osvětlené Prahy bych skoro označil na
úchvatný, ale nepředbíhejme.
Z
ruzyňského letiště jsme se odlepili v 9:50. Nejdříve naše MD 83
prolétalo vysokou oblačností, ale někde nad Maďarskem mraky kamsi
odplynuly a nám se naskytl krásný výhled na zasněženou Evropu. K
jídlu jsme dostali docela dobrou omeletu a po dvou hodinách letu
jsme dosedli na plochu Atatürkova letiště v Istanbulu. Hodinky posouváme
o hodinu kupředu a po bezproblémové pasové kontrole jdeme omrknou
aktuální kurz turecké liry. No, devalvace opět zapracovala - oproti
pul milionu lir v roce 1999 už za dolar dostaneme 1 600 000. Kluci
hned nějaké droboty mění, já mám s sebou kreditku, takže si s výběrem
počkám až do města. Stejně na letišti nevidím žádný bankomat.
Před letištní budovou už nás čekají zástupci turecké cestovky a
navigují nás do autobusů, které nás odvezou do hotelu. Náš hotel
se jmenuje Kuran a nachází se ve čtvrti Yenikapi nedaleko mešity
Laleli, tady velmi blízko místa, kde jsme bydleli před třemi lety.
Kuran je sice o něco skromnější než tehdejší hotel Barin, ale na
pokoji máme televizi, minibar a samozřejmě nechybí ani záchod a
sprchový kout.
V podvečer nás ještě v hotelové restauraci čeká informační schůzka
s delegátem cestovní kanceláře I´m travelling, která celý výlet
do Istanbulu organizuje. Seznamujeme se s nabídkou výletů a zjišťujeme,
že kdybychom si chtěli Istanbul prohlédnout organizovaně, tak by
se nám náš výlet po čertech prodražil a tak si objednáváme pouze
silvestrovský výlet na Princovy ostrovy (25USD), protože tam jsme
ještě nebyli. Kromě toho Petr, Martin a Lenka vyrazí druhý den na
výlet okolo Bosporu.
Po
krátkém posezení se můžeme konečně vydat na večerní procházku. Radka
je samozřejmě zvědavá na Velký bazar a tak naše první kroky směřují
právě tam. Cestou vybírám z bankomatů - napoprvé jsem si vybral
jen pět milionů, protože jsem zadal hodnotu, které chyběla jedna
nula. Napodruhé to bylo lepší a v mé peněžence se rázem objevilo
dalších padesát milionů! Bazar hned za velkou Beyazitovou mešitou
anoncuje spousta obchůdků, ale samotný vchod do zastřešeného bazaru
najdeme až v jedné boční uličce. Ale však to tady známe…
Na bazaru je tradiční nával, ve kterém prakticky není možné udržet
pohromadě skupinku, jako je ta naše. A tak se s Radkou ani nesnažíme
držet s ostatníma kontakt a jdeme obhlédnout zboží sami. No, mají
tady toho požehnaně - od oblečení přes vodní dýmky, látky, koberce
až po kožené výrobky a zlato. To se nám to bude v příštích dnech
nakupovat!
Vymotat se z bazaru sice není problém, ale trefit správný východ
je už o něco složitější. Naštěstí jsou u stropu navigační cedule
s názvy ulic, do kterých východ ústí, a tak jsme nakonec správně
trefili východ u Beyzitovy mešity. A
u jednoho z krámků s muzikou dokonce potkáváme ostatní. Koupíme
si pár pohledů (0,30USD) a také známky (600 000TL), potom je třeba
zahnat přicházející hlad a budeme pokračovat v procházce. V jednom
z obchůdků si s Radkou dáváme kebab - tedy arabský chléb plněný
kuřecím masem a zeleninou, ale Radce to moc nechutná, takže mám
dvojitou porci…
Ještě než se vydáme zpátky na hotel, podíváme se na Ahmedovo náměstí
na osvětlené nejznámější istanbulské stavby - Modrou mešitu a Hagii
Sophii. Sám jsem na večerní panorama zvědavý, protože před třemi
lety jsme se do centra v noci nedostali. Radka je už docela unavená
a začíná protestovat, ale myslím, že těch deset minut chůze stálo
za to, protože obě stavby byly opravdu nádherně nasvícené! Můžeme
začít fotit a natáčet…
Zpátky
se vracíme opět okolo Beyazitovy mešity po třídě Yeniceriler. Začíná
být docela chladno, i když počasí se zatím ukázalo být velmi příznivým
neboť nás celý den provázelo Sluníčko a teploty s přehledem převyšující
deset stupňů! Radka by si už nejradši sedla, a tak ještě fotím pěkně
nasvícenou Beyzitovu mešitu a okolo Laleli se vracíme do hotelu.
Z našeho pokoje musíme vykázat drzou myší návštěvnici a hlavním
úkolem zítřejšího rána se ukazuje být zajištění opravy nesplachujícího
záchodu. Teď nás ale čeká zasloužený odpočinek po náročném dni.
|
![](grafika/turecko.gif)
![](grafika/m01.gif)
![](grafika/m02.gif)
|