Silvestr
v Istanbulu ... Úterý 31.12.2002
|
Ústerý
31.12.2002
Silvestrovské
ráno je zatím suverénně nejkrásnější. Obloha je bez jediného mráčku
a vypadá to na nádherný den plný Sluníčka! To je skvělé, protože
dnes jedeme na výlet po Marmarském moři a klepat se na lodi za deště
při teplotách okolo nuly by nebylo rozhodně nic příjemného. Takhle
to vypadá, že si výlet i celý Silvestrovský den pořádně užijeme!
Po snídani v půl deváté nastupujeme před hotelem do přistaveného
autobusu a vydáváme se do přístavu Emünenü. Bohužel právě začíná
dopravní zácpa, takže nám přesun trvá docela dlouho. V přístavu
dostáváme od průvodkyně žetony (normálně stojí 4 000 000TL) a čekáme
na odjezd. Cesta na asi 15km vzdálené Princovy ostrovy, které jsou
naším dnešním cílem, by měla trvat asi hodinu a půl.
Během
plavby si můžeme prohlédnout Istanbul netradičně z moře. Míjíme
majestátný palác Topkapi a za několik minut se nám naskýtá nádherné
panorama s Modrou mešitou a Hagiou Sophií. Istanbul se pomalu vzdaluje,
ale jeho konec je stále v nedohlednu. Opět se přesvědčujeme, jak
rozlehlé je toto velkoměsto na rozhraní Evropy a Asie.
Princových ostrovů je celkem devět. Již od byzantských dob byly
využívány jako místa exilu pro nepohodlné následníky trůnu a na
jednom z těchto ostrovů je dokonce dodnes vězení. Čtyři z ostrovů
jsou obydlené a slouží jako výletní a odpočinkové místo pro obyvatele
přelidněného Istanbulu. Není divu, že tu vyrostla spousta nádherných
vil, i když ceny pozemků tady asi nebudou nejlevnější. Nicméně ten
klid, který na ostrovech panuje, zřejmě stojí za nějakou tu vyšší
investici. Však jsou také ostrovy chráněnou rezervací a platí na
nich striktní omezení pro provoz automobilů.
My
se postupně zastavujeme na všech obydlených ostrovech - Kinaliadě,
Burgazadasi, Heybelidadě a Büyükadě, ale až na posledně jmenovaném
vystupujeme. Vítá nás poklidné městečko s mnoha pěknými baráčky,
které stojí na svahu nad pobřežím Marmarského moře. Čeká nás projížďka
koňskou drožkou, během které objedeme polovinu největšího z Princových
ostrovů. A tak se vydáváme na cestu. V drožce s námi cestuje Petr
a ještě jedna paní. Náš povoz není zrovna z nejrychlejších a koníci
popoběhnou prakticky jen z kopce. Když stoupáme vzhůru, tak mám
občas obavu, jestli nás ta nebohá zvířata vůbec utáhnou. No, ono
se není čemu divit, protože zdejší koníci většinou nejsou živeni
zrovna ideálně.
Na návrší uprostřed borového lesa kdesi ve vnitrozemí ostrova máme
krátkou přestávku. Z terasy jedné skromné restaurace se naskýtá
pěkný výhled na moře, ale jinak tu kromě několika oslíků a sem tam
nějakého polosplašeného koně nic zajímavého není. Po chvíli odpočinku
pokračujeme zpátky do městečka. V restauraci Milano nás čeká oběd,
který máme v ceně výletu. Nejdříve
dostáváme předkrm - hranolky a šátečky z listového těsta plněné
sýrem, následuje salát a hlavní chod, kterým může být buď kuře nebo
ryba. Nakonec ještě dostáváme dezert v podobě buchty polité sirupem.
No, nebylo to špatné…
Ještě se chvíli projdeme po přístavním městečku a v půl třetí odjíždí
trajekt zpátky do Istanbulu. Počasí je opravdu nádherné, jako by
ani nebyl prosinec. Takhle nějak si představuju Silvestr! Palmy
tu sice nejsou, na koupání v moři to taky není, ale i tak jsem nadmíru
spokojený!
Plavba do Istanbulu trvá opět hodinku a půl. Vzhledem k tomu, že
trajekt z Büyükady odjížděl ze značným zpoždění, přijíždíme do přístavu
Emünenü již za soumraku. V přístavu se oddělujeme od organizované
skupiny, protože se chceme ještě vypravit na Velký bazar a tak nemá
cenu jezdit nejdřív k hotelu. Za 750 000TL kupujeme žetony a jedeme
tramvají k Beyazitově mešitě. Na bazaru panuje opět tradiční ruch
a tak se s Radkou a Petrem pouštíme do velkého nakupování. Po krátkém
obcházení a sondování cen kupujeme dva pěkné vyšívané povlaky na
polštářky (po 4USD) a samozřejmě nemůžeme nekoupit nějaké to tričko
(po 4USD). Radka
úspěšně usmlouvala pěknou koženou kabelku a já jsem se zase pustil
do "boje" za čajový servis. Podařilo se, ještě zbývá koupit
nějaké to cédéčko a tak chvíli vybírám u jednoho z obchůdků. Nakonec
kupuji starého známého Tarkana (Karma) a cédéčko s tradičními lidovými
motivy předělanými do taneční podoby (Yeni mezdeke). S nákupy jsme
naprosto spokojení a tak vyrážíme do hotelu. Akorát Radce není moc
dobře, asi začínají "fungovat" ty pouliční kababy.
Na silvestrovskou večeři se opět přesouváme do restaurace Yosun.
K jídlu si tentokrát dávám místní specialitu Yosun kebab, což je
zapečené kuřecí maso v sýru s jogurtem. Stojí to sice 6USD, ale
vždyť je přece Silvestr… Opět se k nám přidává náš starý dobrý papouch,
kterému jde zjevně o Radčinu kolu. Samozřejmě nás drzý opeřenec
všechny oblezl, až v okamžiku kdy jsme usoudili, že už se dostatečně
nasytil a napil jsme ho poslali k opodál sedícímu Turkovi, který
se stal obětí papouchovy spontální reakce, které obvykle následuje
po každém dobrém jídle a pití…
Závěr roku trávíme v hotelovém pokoji, ujídáme cukroví a konzumujeme
zásoby pití. Nový rok slavíme hned dvakrát - nejdřív istanbulský
a o hodinu později i český. Program v turecké televizi má také něco
do sebe a příchod nového roku vítá asi desetiminutovým sólem břišní
tanečnice. O další zábavu se stará zpěvák, který velice silně připomíná
Sadáma…
|
![](grafika/turecko.gif)
![](grafika/m01.gif)
![](grafika/m02.gif)
|