Silvestr
v Istanbulu ... Podnělí 30.12.2002
|
Pondělí
30.12.2002
V
pondělí vyrážíme do města v plném počtu. Dnes máme namířeno do centra
k těm nejznámějším stavbám a památkám. My s Radkou jsme si ale usmysleli,
že se na rozdíl od ostatních svezeme tramvají, abychom šetřili síly
na další náročný den. A
tak jdeme k mešitě Laleli koupit nezbytné žetony (750 000TL) a zároveň
si prohlédneme, jaké má Laleli pěkné nádvoří. Samotná mešita byla
postavena v 18.století za vlády sultána Mustafy III. a patří k nehezčím
příkladům osmanského baroka.
Od mešity jdeme na zastávku tramvaje. Čeká tu už docela hodně lidí
a ještě horší situace nastává, když konečně přijíždí tramvaj. Tam
se prostě nevejdeme. Musíme počkat na další. Trvá to asi 10 minut
a další tramvaj je tu. S vypětím všech sil jsme se vmáčkli dovnitř
a vydali jsme se na zastávku Sultanahmed - tedy na Ahmedovo náměstí.
Jsme v srdci Istanbulu. Tady se nachází hned vedle náměstí podlouhlé
prostranství - Hipodrom neboli místo velkolepých slavností, triumfálních
pochodů, vozatajských závodů, politických shromáždění a dokonce
i masakrů. Dnes tu stojí tři sloupy - egyptský obelisk z Karnaku,
hadí sloup z Delf a velký kamenný sloup. To všechno ovšem stojí
ve stínu monumentální stavby, kterou je samozřejmě Modrá mešita
se svými šesti minarety. Vstupujeme tedy do jejího areálu a za chvíli
již stojíme na velkém nádvoří, nad kterým se tyčí a postupně zvedají
do výšky jednotlivé kopule samotné mešity. Na nádvoří potkáváme
také kluky a společně jdeme vystát krátkou frontu u vchodu do interiéru.
Vchod ovšem není tady na nádvoří nýbrž zboku. Musíme se tu před
vstupem do mešity vyzout a body si neseme s sebou dovnitř, protože
východ je na druhé straně.
Radka
vlastně poprvé vstupuje do mešity, a tak jí ukazuji ímámovo schodiště,
mihráb a společně obdivujeme nádherné mozaikové obložení stěn, zdobená
okna, mohutné lustry i úryvky (súry) z Koránu vyobrazené na stěnách
a stropech kopulí. Je to opravdu mistrovské dílo architekta Mehmeda
Agy, který mešitu postavil roku 1617 pro sultána Ahmeda I. Stavitel
se svým dílem snažil překonat stavbu, která stojí na druhé straně
dnešního Ahmedova náměstí - chrám Hagia Sophia. A nutno podotknout,
že se mu to v mnohém opravdu podařilo.
A právě do Hagie Sophie míří naše další kroky. V příjemném parku
na Ahmedově náměstí vedle Hipodromu ještě naaranžujeme jedno společné
foto a potom se na chvíli rozdělíme, protože Libor s Michalem do
Hagie jít nechtějí. Já se ujímám zbytku naší skupiny a jdeme si
chrám prohlédnout, zatímco kluci se vydají do archeologického muzea.
Sraz si dáváme před branou paláce Topkapi. Jenže náš plán dostává
trhlinu - je pondělí a to je v Hagii zavírací den. Smůla, dnes se
dovnitř nedostaneme. Jako náhradní program tedy volíme návštěvu
Potopeného paláce (Yerebatan sarnici). U vchodu mě šokuje vstupné
zdražené snad o 150% (8 000 000TL). Studenti
platí polovinu, takže Radka to má jen za čtyři miliony. Bohužel
uvnitř zjišťuji, že zajímavá audiovizuální výstava byla v útrobách
této obrovské podzemní baziliky jen dočasně a dnes tam není absolutně
nic, jen mlčící temný les 336 sloupů a obligátní hlava medúzy. Za
osm milionů docela slabota…Až hanba…
Ani ostatní nejsou z paláce moc nadšení a tak se vydáváme okolo
zavřené Hagie Sophie k Topkapi. Procházíme na první nádvoří a s
obavami sledujeme přítomný dav lidí. Před branou "Pozdravení
pokoje" se naše obavy naplňují - před pokladnou stojí asi 200m
dlouhá fronta, asi tak na tři hodiny, možná víc. Moc rád bych Radku
vzal dovnitř, protože vím, že to opravdu stojí za to, ale takovou
frontu nemáme šanci dneska vystát. Naštěstí vidíme ve frontě spolucestující
z letadla, kteří nás ochotně pouští k sobě do řady, takže jsme nakonec
na lístky čekali jen slabou půlhodinku.
Dalším šokem byla cena vstupného - 15 000 000TL. To by ještě nebylo
tak hrozné - horší bylo zjištění, že dalších patnáct milionů stojí
vstup do samotné klenotnice! O harému ani nemluvě, ten se platil
zvlášť už minule, ale takové ceny, to je snad zlý sen! Radka tedy
zase půjde za studentskou cenu (5 000 000TL), přestože nemá ISIC
(i když studentka opravdu je), ovšem v případě problémů jsme připraveni
použít jakýkoliv jiný průkaz včetně občanky. Za studentskou cenu
jde dokonce i Petr (o rok starší než já a sežrali mu to) a také
Martin.
Branou
vstupujeme na druhé nádvoří. U vstupu musí naše příruční zavazadla
pod rentgen a potom si už můžeme prohlédnout modely paláce, abychom
viděli, co nás tady všechno čeká. Začínáme ve východním křídle 2.nádvoří
v budově bývalé kuchyně. Tady je k vidění sbírka porcelánu a nádobí,
ovšem dnes je půlka expozice (horní patro) jaksi zavřená, což po
těch zaplacených milionech opravdu potěší. Jdeme tedy na třetí nádvoří,
kde se tvoří další hrozivá fronta u vstupu do palácové školy a pokladnice.
Radka se nekompromisně staví téměř do čela zástupu a když nikdo
neprotestuje, ocitáme se za chvíli uvnitř expozice. Já vím, najdou
se zase jako vždycky smotlachové, kteří budou kritizovat, že se
neumíme v cizině chovat. Ale každý, kdo někde byl ví, jak je čas
drahocenný, tak nevím, proč bychom měli utratit 25 dolarů za vstup
a pak stát jak blbci hodinu v nějaké stupidní frontě…a basta…
Další ranou je skutečnost, že se v palácové škole, kde jsou vystaveny
oděvy sultánů, ani v pokladnici nesmí fotit ani natáčet. Tak to
už je opravdu přehnané! Samozřejmě, že se snažíme co nejvíc exponátů
natočit a nutno podotknout, že se nám vše podstatné podařilo zachytit
- topkapskou dýku se třemi smaragdy, trůn s 25 tisíci perlami i
proslulý diamant Lžíčař.
Na
čtvrtém nádvoří se věnujeme především krásným výhledům na Bospor,
v západním křídle třetího nádvoří zase procházíme pavilon Hirka-i
Saadet Dairesi s mnoha islámskými relikviemi. Ještě než opustíme
třetí nádvoří, podíváme se do altánu Arz Odasi, kde sultán očekával
říšskou radu a uděloval audience vyslancům a návštěvníkům z cizích
zemí. Na druhém nádvoří ještě procházíme expozici zbraní a vynechat
nemůžeme ani Kubbealti, neboli nádhernou místnost, kde zasedala
říšská rada (díván). Hned vedle zasedací místnosti je vstup do harému,
jehož věžička je jednou z dominant celého komplexu Topkapi, ovšem
další miliony za vstup už obětovat nechceme.
Vracíme se na první nádvoří před bránu, kde se setkáváme s Liborem
a Michalem, kteří také moc neuspěli, protože nejen Hagia Sophia
má v pondělí zavírací den. Ještě čekáme, až budeme kompletní, a
vydáváme se dolů pod hradby paláce, kde stojí nádraží Sirkeči, které
od roku 1888 sloužilo jako konečná legendárního Orient expressu.
Před nádražím si kupujeme kuřecí kebab (750 000TL) a okolo přístavu
se jdeme podívat opět na Egyptský bazar. Začíná mohutné nakupování.
Já
kupuji sadu čajů (4USD) a s Radkou vybíráme a kupujeme koberce (po
9USD). V jednom z krámků na konci bazaru objevujeme levné a při
tom pěkné vodní dýmky (9USD) a tak Radka neváhá a po kratším vybírání
jednu kupuje. Smlouvání se tentokrát moc nedaří, ale devět dolarů
je docela slušná cena, která je dokonce včetně uhlíků. Akorát tabák
se nám pořídit nepovedlo - nebyl na bazaru zrovna nejlevnější, tak
snad nějaký seženeme ve městě.
Před začátkem nákupů jsme si dali s ostatními sraz před vchodem
do bazaru, jenže jak je to obvyklé, zase na ostatní čekáme. Kluci
navíc, když vidí Radčinu dýmku, propadají nákupní horečce a jsou
si "šíšu" koupit taky. Takže dobrou půlhodinu stojíme
s Radkou a Petrem před bazarem a odmítáme otravné pouliční prodejce
voňavek. Jeden blázen chtěl stůj co stůj smlouvat - začal se 40eury
za tři voňavky a končil na čtyřech euro za pět lahviček! Nakonec
jsme i jeho zdárně odehnali a šli si raději v pokročilém podvečeru
prohlédnou hezky nasvícenou mešitu Yemi. Zpátky k hotelu, respektive
k mešitě Laleli, tentokrát jedeme tramvají všichni. Michal i Libor
mají svoji dýmku a Martin s Lenkou jakbysmet.
Večer se vydáváme opět do "našeho" restaurantu Yosun.
Tentokrát jdeme v plném počtu. Sedíme ve velké místnosti s malým
vodotryskem a okolo nás se promenádují nejen číšníci, ale také místní
papoušci. Jeden si nás oblíbil (respektive chleba, který jsme k
jídlu dostali) a držel se nás celý večer. No, na zítřejší Silvestrovskou
oslavu máme jednoho kamaráda navíc...
|
![](grafika/turecko.gif)
![](grafika/m01.gif)
![](grafika/m02.gif)
|